Читателей на странице:
Тебе я до небес підняти
І на руках носити хочу.
Хожу тихесенько по п’ятах,
Милуюся тобою мовчки.
Ти наче славна примадонна,
Яка купається у квітах.
Прекрасна, визначна, шановна,
Помпезно з шиком приодіта.
Не відбирай мені нагоди
Захоплено тобою зріти.
Замріяно плекати вкотре
Підбурювання злої хіті.
Мене оманливо принадиш,
У чарах вихиль аж до скону.
Ти зловтішатись хочеш, правда ж?
Бо занедужала зірково.
Синці мальовані бунтують,
Багряні щоки запашіли.
Як еластичними бинтами
Скріпила голос, рух і сили.
У танці файно закружляла,
Талант блискуче проявила.
Обручку ставиш у заставу,
Закоханість твоя невинна.
Осипана вся пелюстками,
Ти почуваєшся щаслива.
Дозволь, маля мов, прикохати,
Як музику душа любила.
Такі вони, жінки, Леоне, і їх доводиться кохати. І чарівниці й витівниці. Яку ж Вам довелося знати?
Жінка – загадка.